Karpilla on jo syntymastaan lahtien sellainen paahanpintty- ma, ettei keittajatar tee kauniisti vetdessaan elavalta kalalta vat- Saa auki, ja tapa vaantaa ku- kolta niskat nurin on ristirti- dassa sen elainsuojeluperiaat- teen kanssa, etta sipikarja on teurastettava ammattitaitoises- ui...

Paistettujen kivikalojen kapristyneet ruumiit todistavat, etta ne ovat kuollessaan vastus- taneet joutumista elavalta pais- tetuiksi margariinissa. Kalkku- nakukon reidet

Silloin han keskeytti minut kysyen, tunsinko siipikarjan- hoitoa, koiria, kaniineja, mehi- ldishoitoa ja tunsinko koko tuon eldinmaailman — erikoisuuksia, osasinko leikata jalennettavia kuvia ulkolaisista lehdista, kaantaa ammattia koskevia kir- joituksia eldimista, osasinko kayttaa Brehmia apuna ja ky- keninkéd yhdessa hanen kans- saan laatimaan pdakirjoituksia eldainten elamasta huomioonot- taen katoliset juhlapaivat. Ja osasinko kirjoittaa sdasta eri vuodenaikoina, kilpailuista, metsastyksesta, poliisikoirien kasvatuksesta ja kansallisista ja kirkollisista juhlapdaivista, lyhy- esti sanoen, oliko minulla maa- ratty sanomalehtimiehelle kuu- luva yleisnakemys nykytilan- teesta ja osasinko ilmaista ta- man lyhyissa, sisaltorikkaissa paakirjoituksissa.

Selitin, etta olin jo sangen kauan suunnitellut sellaisen al- kakauslehden kuin “Elainmaa- ilman’ kunnollista toimittamis- ta ja etta kykenin kirjoittamaan vaadittavia artikkeleita ja paa- kirjoituksia, koska taydellisesti hallitsin mainitun alan. Pyrki- mykseni olisi kohottaa aika- kauslehden taso erittéin korke- alle, uudistaa se kokonaan si-

SHVEIKIN

seikkailut maailmansodassa

sall6n ja toimitustavan puoles- ta, kayttaa uusia otsikoita kuten esimerkiksi: [loinen elainnurk- kaus, Eldimet elaimista, ottaen samalla tarkoin huomioon po- liittisen til

leisdlle yllatys yllatyksen jal- keen johtamalla heidat elai- mestd toiseen suomatta heille edes hengahdysaikaa. Otsikko ‘Eldinten paiva’ saisi vaihdella uuden kotielainhoitosuunnitel- man ja otsikon *Uudet virta- ukset karjanhoidossa kanssa.

Han keskeytti minut jalleen ja sanoi, etta tama riitti jo ha- nelle taydellisesti ja jos minun onnistuisi toteuttaa edes puolet ohjelmastani, lahjoittaisi han minulle pari kaapid-wyandot- kyyhkysta. Ne olivat saaneet ens! palkinnon ja niiden omis- taja oli saanut mitalin’ erin- omaisesta parittamisesta.

Voin todellakin vaittaa, etta ndin vaivaa toteuttaakseni oh- jelmani aikakauslehdessa kyky- jeni mukaan, niin, teinpa suo rasiian havainnon, ett arth kelini ylittivat ymmiirryksent,

Halutessani tarjota \ leisdlle jotain aivan uutta keksin itse uusia eldimia,

Lahdin siitaé periaattcesta. cita esimerkiksi elefantti, tiike- ri. leyjona, apina, maamyyra. porsas jne. ovat jo kauan olleet *Elainmaailman ~ lukyoille taysin tuttuja clukoita.

tarinfa wu.

¢cIantine 1 3 ui anicen, ja eh

Taman vuoksi oli valttama- t6nta piristaa lukijoita uusilla keksinnoilla ja senvuoksi koetin onneani ensin rikki-evalla va- rustetulla valaskalalla. Tama uusi valaslaji oli sammen ko- koinen ja silla oli muurahais- hapolla taytetty rakko, josta se erityisen kanavan kautta saattoi vuodattaa huumaavaa, myrkyl- lista happoa pikku kaloihin, joita se pyydysti ruoakseen. Talle hapolle englantilainen tiede-

38. Luonnon ikioma panssarivaunu on vy6tiiinen (Dasypo- diaen heimo), Nama eliimet ovat pukeutuneet talvutetuilla panssareilla ja luulevyillai. Osa vyétidisisté vol vaaran tullen kiertya kokoon ja muodostaa pallon, jota useimmat viholli- set elviit pysty voittamaan. Muissa lajeissa sité vastoin pans- sari estiiii kiertymiisti kokoon, mutta ne painautuvat silloin suojelevan kuoren sisiiin ja kalvautuvat alas maahan ainut- laatuisella vauhdilla. Armadillo, Pohjoi-Amerikassa eliiva vyitiainen, kaivautua maahan yhti nopeasti kain ihminen ehtii kaivautua periissii lapiolla. On,;melkein mahdotonta ve- tid se ulos onkalosta. 18 voimakkaalla kaivuukynnelliiin py- syttelee vyitiainen lujasti kiinni reanoista. Arthadillo on yh- deksinviinen vyitiiinen ja se esiinty! alunperin vain Meksi- kossa, mutta on nyttemmin levinnyt seaduille Mississipistii

. So et ciey ®

" kyiseen Itam

mies — en enda muista, miksi hanta nimitin — antoi nimen valashappo. Valaanrasvan kaikki tunsivat jo erittdin hyvin, mutta uusi happo heratti mie- lenkiintoa muutamissa lukijois- sa, jotka tiedustelivat, mika tehdas valmisti tata happoa.

Voin vakuuttaa teille, etta *Elainmaailman”™ lukyat olivat yleens& sangen uteliaita.

Pian taman rikkievavalaan jalkeen keksin vielaé koko jou- kon uusia eldimia. Mainitsen muutamia niisté4: ovela meri- hirvi, kenguruihin kuuluva 1- mettavdinen, syétavaksikelpaa- va harka, lehman alkutyyppi, mustekala, jonka sijoitin vaelta- rottien ryhmaan,

Joka paiva uudet elaimeni lisaantyivat. Olin itsekin san- gen hammastynyt talla alalla saavuttamastani menestykses- ta. En ollut milloinkaan kuvi- tellut, etta olisi ollut pakko nain voimaperdaisesti taydentéa e- lainmaailmaa ja etta Brehm oli voinut jattaa pois niin monta eldinta teoksestaan “Elainten elama’’. Mahtoikohan Brehmil- la ja kaikilla hanen kannatta- jillaan olla aavistustakaan mi- nun islantilaisesta ydlepakos- tani, ““sukupuuttoon kuolleesta y6lepakostani’’ tai Kilimands- haro-vuoren huipulta pérdisin olevasta kotikissastani, jota ni- mitin “‘villina elavaksi hirvi- kissoiksi™.

Olikohan luonnontutkijoilla tahan aikaan hajuakaan mis- taan “insindéri Khunin kirpus- ta’, jonka olin léytanyt meri- pihkasta ja joka oli aivan sokea, koska se oli elanyt esihistorial- lisessa maamyyrassa, joka sa- malla tavoin oli soxea, koska hdnen esiaitinsa, kuten kirjoitin, oli paritellut maan alla elavan luolasammakon kanssa, joka asui Adelsbergin luolassa, joka

Tama mitaton seikk heutti vilkkaan vaittelyn vapaa- mielisen kirkollisen tshekkilais- sanomalehden valilla. Sanoma- lehti oli nimittéin erdassa ala- kerrassaan lainannut minun ar- tikkeliani uudesta kirpustani ja selittanyt: ‘‘Minka jumala te- kee, sen han tekee hyvin’’. Va- paamielinen tietysti 16i murs- kaksi koko kirppuni taysin rea- listisesti ja samoin kunnianar- voisen kirkollisen tshekkildisen sanomalehden ja siité lahtien tuntui, kuin uusien keksintdjeni ja elainléytdjeni onnentahti o- lisijattanyt minut. Elainmaail- man” tilaajat alkoivat kayda rauhattomaiksi.

Syyna téhan olivat lahinna muutamat minun pikkutiedon- antont mehilaisten- ja siipikar- janhoidosta, joissa esitin uusia teorioitani, jotka herattivat to- dellista kauhua, koska muuan tunnettu mehildishoitaja herra Pazorek sai halvauksen yksin- kertaisten neuvojeni johdosta, ja samasta syysta koko mehi- laishoito tyrehty1 Bohmerwald- issa ja Riesengebirgessa. Siipi- karja Sairastui ruttoon, ja suo- raan sanoen, kuoli sukupuut- toon, Tilaajat kirjoittivat uh- kauskirjeita ja lahettivat lehtea takaisin.

Silloin ming heittaydyin vil- lina elavien lintujen pariin ja viela tana paivanakin muistan rlitajuttuni Maatalouslehden toimittajan. _kirkollismielisen kansanedustajan Joosef M. Kadlacin kanssa.

Olin leikannut englantilai- sesta Country Life-ledesta e- raan pienen tammenterholla is- tuvan linnun kuvan. Nimitin si- ta tammenterhakaksi, yhta loo- gillisesti kuin olisin nimittanyt katajanmarjapensaassa istuvaa lintua katajahyypaksi.

Jamita tapahtui? Tavallisen postikortin muodossa_herra Kadlac hyokkasi kimppuuni se- littaen, ettei lintu muka ollut mikaan tammenterhakka, vaan narhi ja etta silla on aivan sama nimi tshekin- ja saksankielessa.

Mina kirjoitin kirjeen, jossa esitin koko teoriani tammen- terhakasta, ja hdystin kirjetta

itiiiin ja lisdityy yha lukumiliriltiiin. Timi on taysin vasta- kohtalsta muille elaimille, jotka nykyiaikaisen sivilisaation

seurauksena tungetaan yhi syrjemmiksi. Intiaanit kutsuivat vyétidisti "kilpikonnakaniiniksi”, Armadillo” on espanjaa ja merkitsee jotain sen tapalsta kuin "varusteisiin pukeutu- nut’. Korvia lukuunottamatta on vyétiiinen kuonosta han- tiiiin panssarilevyjen pelttimié ja hiintii suojelee joukko ren- kaita: Armadillo kuuluu niihin vyétidisiin, jotka eivit pysty kiertymiiin kokoon, mutta on kuin muut sellaiset hyvin ro- peita kaivajia. Eriis tapa selviytyi vihollisista on syéksya suo- raan vaikeapiisyiseen tihelkkiin, jonka se yllttéa panssa- rinsa ansiosta. Vainoofat elviat pysty sita silloin seuraamaan. Tietyt viholliset elainten miailmassa voivat toki rikkoa vyé- tiilsen panssarin ja syédi sen lihan. Vyétiadiset ovat yéelal-

mii.

kka_ai-

la

Vaatalouslehdessa paakirjoi- usella.

Paallikkoni, herra Fuchs is- ui tapansa mukaan kahvilassa a luki maaseutulehtia, koska 1an viime aikoina sangen usein i etsinyt huomautuksia “‘E- dinmaailman” viehattayien ar- ikkelieni johdosta. Kun saa- ‘uin, osoitti han minulle pdy- alla olevaa Maatalousleh- jen’’ numeroa ja kehoitti minua ‘auhallisella aanella tutustu- naa siihen katsoen minua sa- nalla surullisin silmin. Viime uikoina oli hanen silmissaan lina asunut suru.

Luin a4aneen kaikkien kahvi- avieraiden kuullen:

‘“Arvoisa toimitus,

Saan tdten kinnittaa huo- niotanne sihen. ctta teidan leh- enne on ruvennut kayttamaan ivan tavatonta ja kasittama- Onta sanastoa, etta se kunni- yittaa aivan lian vahan tshe- ‘inkielen puhtautta ja_ keksii nita erilaisimpia elaéimia. To- listuksena tast4 voin mainita, ‘tta toimittajanne vanhan ‘narhi” nimityksen asemasta ‘ayttaad nimea tammenterhak- ca, mika johtuu saksalaisen sa ian “Eichelhaher” vaarasta ‘aannoksesta”.

-—- “Narhi’, lehden omista- a toisti epatoivoisesti.

Mina luin rauhallisena e- eenpdin:

“Tamanjalkeen sain “E- dinmaailman” toimittajalta ta- rattoman karkean kirjeen, ta- mna henkildkohtaisia loukka- iksia ja epakohteliaisuutta, kir-. een, jossa minua nimitetaan tuttamattomaksi passinpaaksi a naudaksi, joka ansaitsisi lujaa yennusta, Nain ei vastata saa- lyllisten ihmisten kesken asial- iseen tieteelliseen vastavait eeseen. Haluaisin kernaasti ietaa, kumpi meista on suu- empi passinpaa. Minun ei tosin thka olisi pitanyt lahettaa moit- eitant postikortissa vaan kir- eessa, mutta koska olen ty6n ‘ikuormittama, en kiinnittanyt uohon pikkuseikkaan suurta- ‘aan huomiota. Mutta nyt, ta- nan alhaisen hydokkayksen jal-

seen, tulen asettamaan “Elain-

naailman” tomittajan julkiseen ape apaaluun,

Herra toimittaja erehtyy aysin kuvitellessaan minua si- istymatt6maksi pdélkkypaaksi, olla ei ole aavistustakaan lin- ujen nimisté. Olen jo monta motta askarrellut lintutieteen arissa enka suinkaan vain kir- ojen valityksella vaan my6skin uonnossa ja minulla on useam- ylsimys selittaa (jos saan jattaa iden nimensa mainitsematta) alleen Brehmiin vedoten, etta arhi kuuluu korppilintujen identeentoista luokkaan, vaikka Brehm asettaakin korp- yilinnut seitsemanteentoista uokkaan, mihin korpit ja naa- cat kuuluvat ja han on niin al- lainen, etta kutsuu minuakin larakoitten luokkaan, idiootti- naisten pdassinpditten — lajiin cuuluvaksi naakaksi, vaikka ‘amalla sivulla onkin puhe ai- ‘an muista linnuista...””

Jatk.

Li