- L wee - ete ere Tah a. . ma “a es el - — a: bo aes

: Vora oo, ”

— ek ei i ee " wet e - ‘ ah oat .

eto eR lan ee

ee le net le Ts " . a ri

i

: ic

To ee oe a iT as Mi alo a rE

kuttavan koomillisen nak6éinen, et- ta Yrjank Yiletyimen ei voinut olla ratkeamatta nauruun.

— Enta kasikirjoitus? muisti han akkia kiyden vakavaksi.

Armas. Eemeh Salovirta ravisti synkkana paataan.

— En tieda, tunnusti han apeasti. _. Kuin unikuva muistelen, ett3 olisin kaynyt jossain valissa Kirja- myllyssi. Mutta ei kai se totta ole. Fiki minussa ole miesté edes kysy- madn. Jos olen kiynytkin, olen tie tysti munannut itseni perin pohjin.

Yrjani Yletyista rupesi jalleen naurattamaan. —

-— Jos haluat, niin mini kyila tie- dustan.

Se katse, joka Armas Eemeli Sa- lovirran -Silmista suuntautui ha- neen, lupasi palkinnoksi prinsessan ja puoli valtakuntaa.

Vahdaista mydhemmin he istuivat BrondaHa. Yrjana Yletyinen oli loytanyt nurkistaan vanhan takkin- sa Armas Eemeli Salovirralle, jo- ten tama saattoi — tosin vahtimes- tarin pitkaan katselemana — paias- ta sisdan. He asettuivat poytaan, ja ¥Yrjana Yletyinen riensi puhelin- koppiin.

Palatessaan han naki Armas Ee- meli Salovirran istuvan kalpeana kuin palttina. Simamunat melkein nurin paassa tama tuijotti haneen hanen istahtaessaan poytdan.

— Kaanna silmamunat oikein pain! Yrjana ¥Yletyinen kKomensi. — Taikka en puhu mitaan.

Kun -Armas Eemeli Salovirran simamunat kKiertyivat takaisin ta- valliseen asentoonsa, han ryhtyl kertomaan.

Maisteri ‘Kuilu on kovasti kiin- nostunut. Ensinna Armas Eemeli salovirrasta. Siindpd erikoislaatui- nen henkilo, maisteri Kuilu oli pu- helimessa sanonut. Ei kukaan ole milloinkaan ‘sellaisessa kukkura- paahumalassa tullut tarjoamaan te-

-ostaan kustantajaille. Ei varsinkaan

esikoistaan. Viel4 seuraavana pii- vana oH koko “kustannusliike le- munnut viskilta ...

— Kuunteletke sind? keskeytti_

Yrjan& VYletyinen tiukasti. — No, ja.sinaé olit oitis ilmoittanut Kui-

_lulle, ett, sinulla on kasikirjoitus, ‘mutta ei vahintaksan

i ailkomusta jattaa sité kustannettavaksi. Sina

menet satamaan ja heita&t sen me-

reen, ‘On timi poika heittanyt muutakin yli. laidan”, olit kehais- sut. “Miksi te sitten tulitte tanne?” oli Kuilu kysynyt. “Nayttamaan, etta uskallan tulla”, olit sind sano- nut. Se oli kovasti huvittanut Kui- lua. Han oli kysynyt, kuka sina

‘olet. Sind olit sanonut, ettei sita

tarvitse tietda kenenkadn paitsi ka- pon. Kuitenkin olit ilmoittanut ol- leasi mdnstrattyna moniin laivor- hin ja seillanneesi kaikki valtame- ret, puhumattakaan sellaisista la- t4kGistd kuin Itameresta . . .

Armas Eemeli Salovirrasta pads.

molahdys..

— Niin clit kuulemma kertonut, *han ndillhi sanoilla, vakuutti Yr- jana VYietyinen. — Myés olit kerto- nut ollesi kersanttina brittilaisissa sirtomaajoukoissa Eteld-Afrikassa ja ratsastaneesi Kalaharin eramaas- sa ..... kuinkas muutoin, Sitten sina olit heittinyt kasikirjoituksen pa- perikoriin ja sanonut, ettet viitsi raahata sitd satamaan asti. . - il-

mankin siiti on sinulle jo ollut kyl-_

falta vaivaa. Ja lahtenyt niine hyvi- hesi. Heilauttanut kattisi ja sano- nut, etta hei vaan!

¥rjand Yletyisen vaietessa Ar- mas Bemeli Salovirta mulkoili hi- neen aanetta, suu auki.

— Sinneko se jai... paperiko- riin? han kysyi viimein. — Se kirja-

Yrjana Yiletyinen nauroi voiton-

Kalle Kopsalan muistolle

Saapui svksy, sulle viime levon toi! Hiljaa kalmistossa tundt Aumine. Vatkolumi kukkokwumun peittdd, tien kiw nite kauniin varjon heittdd.

=.

Sada pun kevdt, mruuttolinnut palace, kesdn Aukat kubkasensg ave. Sind nukut sielld ranhen untae RuRkit kukad tai sataa funia.

Muistes’ el@d —— vuodet vaihtun, SHUN suru sydamistd fathtun, ? . |

' ‘Kavi tuoni ja katkaisi sinun eldmisi langan, Toiyottu oli-tuo kylma vieras, el se tullut varkain Kuten monen mat- kaajan Iwokse. Olit kauan jo huono- Volntinen. ja odotit lepoa ja rauhaa.

Olit hauska ja hyva naapuri. Monet, monet iat istuimme yhdessa. Vaikka olit sairas, oli sinulla huumorintajua ja monet hauskat kaskut ja jutut kerroit. Aina iloisena i1 tyytyvdisend otit. vas- taan vastoinkaymiset, joita elimi osak- sesi antai. Olrt rehellinen luonteeltasi, Sanoit suoraan ajatuksest silloin kun tarvittiin ja monta neuvoa annoit nuo- remmille.

Tuntuu oudolia kun ajattelemme, et- ta olet poissa joukostamime, Tima niel-

‘din yanhojen suomalaisten joukko aina

pienenee ja unohtuu kai lopuksi koko tam2z suomen kielemmekin, nuoremmat kun sekaantuvat toisun kansallisuuk- slin. Joittenkin vuosikymmenien kulut- tua end harva muistaa meiti Suomen suomalaisia. ‘Taman vieraan maan mul- taan meidat katketiin ja se antaa meil- le vasyneille viimetsen lepopaikan. Vaa- timaton pieni merkki kalmistossa on osoittamassa paikkaa, missa me Suomes- sa, kaukana syntyneet nukumme viime untamme., Kevyet mullat haudallesi!

a MARJATTA.

riemuisesti.

— Kj tietystikaan! Kaikkea sind luuletkin! Esiintymisesi jo sinansa oH tehnyt Kuilun uteliaaksi, ja lah- dettyasi han oli onkinut kasikirjoi- tuksen paperikorista ja lukenut sen. Arvellen, etiet sittenkaan ollut sa- nonut viimeist2 sanaa, han vain odottaa kayntiasi, jotta teette kus- tannussopimuksen. Joitakin pikku korjauksia kasikirjottukseesi tarvi-

taan.. Eraassa tarimassasl peuhaa

muiden petojen joukossa elukka ni-

melts kentauri. Kun sellaista imet-.

tavaista ei tumneta, on Kuilu kor- jannut sen paviaaniksi.

— Se onkin matelija, huomauttt Armas Eemeli Salovirta. —-.Ayvin harvinainen .. .

a

Sen yueden joulumarkkiioiden parhaita menekkiteoksia oli Armas Hemeli Salovirran kirja ‘Fenix-lin- tu’, joksi sen nimi oi Kirjamyllyssa erdan kertomuksen mukaan muu- tettu. Sith myytiin kolme painos- ta, ja sen oli varustanut alkulau- seella itse Kirjamyllyn toimitus- johtaja, maisteri Reino Kuuilu.

Tekijansa ‘Fenix-lintu’ kantoi sii- villZan maineen Kukkuloille. Ha-

‘nesta tuli ajankohdan sensatio, jo

jokaisen vahinkin arvostaan kiin- nipitivin arvostelijan kunnia-asia oli lausua mielipiteensa, oliko teki- 14 kaynyt Afrikassa vai el. Tekija puolestaan vei aikakausiehtien toi- mittajat epatoivoon ja oli hukuttaa heidat afrikkalaisilla kertomuksil- iaan,; jotka olivat vain ‘Fenix-lin- nun’ sulkasatoa.

Armas Eemeli Salovirta elt “Fe-

nix-linnullaan’ ja sen pesahdyhe-

nilla keviaseen kuin lordi. Kevail- Ii iimestyi uusi teos nimelta “Ta- rujen Afrikka’, Sen menekki kas-

‘Vahan kissastakin

Kun naihin pakinothin kirjoitetaan vhta ja toista, niin mina kirjoitan nyt kissoista.

Viime viuonna minulla oli aivan, Val-

_koinen kissa, aivan kuin lumi ja ‘Bini-

silmdinen, Kasvatin sen aivan pienestd. Se oli iso ja komea ja pidin sita kuin Jas- ta. Mutta kun tuli kevat, joutui se ul- kona ollessaan auton alle. Pikku tytot sen léysiviit ja toivat minulle, tiesivat, etti se kuului meille. Paitin silloin, et- td en enempaa kissaa ota.

Sutta mita bullua! Joku paiva tas- si syksylli poika tuli kotiin aika moi- nen rumilus kainalossaan ja sano, etta iidtHe pitaa tuoda ajanviete. Panin kyla kampoihin, mutta meille se jal. Se on niin ruma, sili on kahta vari naamassakin, jaettu atvan puoleksi, toi- nen puolt on musta ja toinen vaalean ruskea. Sen selissa on mustalla puo- lella vaaleanruskeita tapha. Ja mika viela kummempi, se on mykki, Olette- ko koskaan kuulleet, ettet Kissa osais} sanoa edes ‘miau’, mutta thma ef osaa aantad. Jotain ratindad se paastaa, jos sitd kiusaa. Kuulo silld on hyva ja sen mielirugka on juusto. Saa nahda, mika sen loppu on. |

Vahan huvittavampaakin: “Kylla maapallo on sittenkin pyorea’’, sano Roukkarin Verne, kun varpallaan pal- lokarttaa pyéritti,

CG. P.

Meri

Kary. PSOAITI cid AUN Fatsen nierfa tyynte, minkad sannalia qsunton an s7tim siietin vista syista ipHes Py wer on.

Sun pintas useastt vilsists ryappyad,

ja fainee? raiveisasti rantean AyOk yaa,

Kain fastu leinchitta purteni pieni on,

sen KwNOnME voival peitdd, win ofen aunton.

“ei; Resta moyllerrystas suure? farvetRaan, masiot vahvat taittiurgn kuin tulitikut vaen.

Opi monen, manen hazta, sa ver: fevatan,

ef ifnisvoimal ante,

bun se myrskypddlld on.

voi hitaasti yhdeksaankymmeneen kappaleeseen, mutta pysahtyi sli- hen kuin naulaan-

Syksyyn saakka tekij& majaili Helsingin kalleimmissa hotelleissa kuin raharuhtinas. Hotelleista han siirtyi ilman valivaihetta Meilah- teen asettuen asumaan etelaan viet- tavalle kalliclle, joka oli niin tasai- sesti viettava, etta sadevesi paast silta esteettomasti valumaan. Lois- tokaliio! kehui Armas Eemeli Salo- virta..

Milloin ei pilvelllyt, han loikoili syysiltoina pitkdan valveilla tahyil- len taivaalle ja muistellen ratsas- tuksiaan Kalaharin eramaassa, olo- aan kansivahtina valtameren pur- jehtijoissa ja meteorlittien lentoa tahtikirkkaina oina, jolloin hanelle oli valjennut monia arvoituksellisia asioita.

pen syksyn jalkeen et huinesta enaa ole mitaan kuultu.

- Lauantaina, fammiluun 5 ‘paivana, 1952

usein ne tehdiiinkin

Usein unohdetuista

Katsellessani CSJ:n 40-vuotisjublas- sa yleisiad, tuli mieleeni monentaisia muistoja, miellyttavid, hauskoja muis- taja, sekd mydskin hankaluudet ™ vas- toinkadymiset isommissa ja pienemmniissa toimissa, joista kaikista on kuitenkin selvitty. ‘Fassa tahdon kuitenkin muis-

tella sellatsia toimia ja toimihenkildi- -

ti, jotka ovat valttimattimia: olemassa Jérjestotoiminnassamne,, mutta jotka

Ge.rs of

om by

hin, mith olisivatkaan ‘tamanune, eller steHia tacjoiltaisi Kahvikultaa virkis- tyKkseksemmme? hun katselin jublaytei- sGa, ol: siell4 monen monta kahvikokki- amme. Olisi se vain suurenlainen pan- nu kahvia, jonka he ovat keittineet. kuinkahan pitkii rivi heitd olisikaan, fos heidit asetettaisiin Tarmolan kentille juhlamarssiin — kahvinkeitt#jamme hamasta idiisti aina. hamaan linteen saakka. Olisi se juhlallinen joukkue.

Ja ‘sitten ne muukkaat pullat ja kaa- Rut, jot nappirit emantimme ovat Valmistaneet. Se kaakkutaikinan vat- kaus ja taserruksien valmistus. Ah, kuinka monta hikipisaraa onkasn nii- den takia vuetanut ja kuinka monta askelta miiden iahden on tistynyvt ottaa ja olla varuillaan, etteivit ne palaisi eikii “ropsxhtaisi’. Ja se ainciden pal- jous, mika nithin on Kulutettu. Kuinka “onista aineisiam- me’, kuten sunotaan. Sith et suinkaan sovi vaheksya. WKuinkahan pitkd jono esimerkiksi sellaisia kuin ‘Timminsin osuuskaupan Jeipomon trokeja tarvittai- siineniith pullia ajamaan, jos ne kaikki olistvat nyt tuossa nakyvissi? Ajatel-

-kaghan sitd emintiemme tydta. jonka

he ovat tehneet, etti olemme saaneet ndautitia iltamissamme kahvin kanssa maukasta suomalaista pullaz ja herkul- lista kaakkua. Sopisi heille hurrata hei, hei, hei!

Sitten se tiskaajien joukko, jolla on niin tuhannen kiire esimerkiksi ndytel- mien valiajoiHa, kun pitdd saada kupit puhtaiksi seuraaville kahvivieraille. Nappardsti he pesevat ja pyyhhkivat, pesevat, pesevat ja pyyhkivat. Pitha olisi se rivi, jos he kaikin olisivat Port Arthurin Punaisessa Puistossa olevalla radalla marssimassa. Se tyo, jonka pi- ma naiset —- niin ja miehet myoskin — ovat tehneet ja tekevdt, ei suinkaan ole yaihanarvoinen vaan pdinvastoin, siita kannattaa kahdestikin kiittua.

Ja se tarjoilijain tyé iltamissamme. Eiko sutakin kannata mainitar Hy- myilfen ja niin nopeasti kuin mahdollis- ta he tuovat eteemme tuon virkistivan kahvin ja kiidattavat kiytetyt kupit pois ja katsovat, etta poydassa on kaik- kea, mith kahyin mukaan kuuluu. Kuin- kahan monta kertaa pitaisi kiertaa South Porcupinen Viestin kentan juok- surata, kun ottais:? lukuun naiden tarjoi- lijain askeleet, joita he ovat, joutuneet ltamissamme tekemaan ja edelleenkin tekevat. Se on joutuisaa touhua, toi- sinaan on kiire kuin viestinjuoksussa ja Kkuuluupa toisinaan arvan kuin kehol- tettaisiin, etta “Kiri, kari’!

Ja pilettien myyjamme, ovimiehem- me, jarjestysmiehemme, lahjavoittolip- pujen kauppiaamme, joka ei suinkaan ole laiskan hommaa. Ja keriyslistojen kanssa kulkijat. He ovat tehneet mai- niota tyota jarjestomme hyvaksi, seka monen mtuun tarkeain asian hyviksi. En- tisaikoina oli markkinailtamissa vasara- miehet, eli huntokauppamiehet, nyt on Bingo-komiteat ja mydéskin ilmoitusten miaalaajat, jotka ensin suunnittelevat limoituksen sisallon ja sitten maalaavat

co eee

Sivu 7.

Fiala ee ee ee ll ee = 7: : 7 4 L La! Lay oe aes — =— "rion ee ee a ert] = ey rea’. we . “ 7 Ch 5 a “a . . _=F . ee | oe es i oe rr a oe oe ee ee | rm we —

Be 2 A CO det I

Sad ins mr ee a

1, 72 -Pe o eS a a

Seer eerie eer. nt

. reas ted OP ee

WE a

ra

3 ETE