="— _ ‘ae ta moa. a7 oF Fr i | 1: [

a hoa Ld a. “a : : a a 4 7 7 a

at es er -—= 7 — ta nae —

Te ‘hw, Vs : doe 4 art : afl. - 1 - -= a A ee ee ia he init a Lae fe . ‘™ MT imesen oy ae wr. . . Fr F |

ye Eg .:. i a ae - fg te " . Ses F 3 : Ree -t - + a iT oho ah ~ -+ ie an -- — ‘I a CR 7 ae Werk a Bove : + 1 * 1 ai fe se Ue es og@. 2. ff fea § : a ah gaa be

Age 8 vy 1 i aw Pee . ™ a .

— . de ats. > = . '. + : ‘é

rag. * Fr

* a wt . fe ie hd i"

mannin Paula oli nimittdin saanut huoneenkin _palveluspatkastaan. _sheeseen herra ja rouva seka yhopistossa _opiskeleva poika, -kaksi vanhinta ty- #arta oli naimisissa ja poissa kotea _vaikka Paulasta tuntui etta heidinkin _perheenss kuului taloon kuin kanst vak- .kaan, sila ei ‘kulunut ainoatakaan pai- .¥aa ettei ainakin toinen tai toinen ty- _dtéisté ollut kotona maardilemissa sit

. pitaa kaks; palveltjaa, - suomalainen vanhemp: ibminen, ol ol- .Jut talossa-jo useampia vuosia. Paulan .téithin ‘kuvluj : tarjoitla péydiss’, sii- ; Vola

/guokaa sai .riittavasti. -Ollessa talo olj koko hiljainen ainoas- :taan tyttdrien alituinén vierailu heita -kiukutti.

Wa. ‘Jaittamaan ja. tarjoillemaan teeta nuo- ‘relle herralle ja hanen tyttoystivalleen, -Nuoret olivat atkansa seurustelleet ja

-fyyppdilleet.

BSivu 4

{J atkoa) - e

TWOsKa ‘lta ei viel ollut mydhainen

in Paula padtti kayda Mrs. Hell- luona ‘hakemassa postinsa-.

siellé -kuului -per-

Perbe oli kai rikas, koska oli varaa Keittaja, myds

huoneet ja auttaa keittidssi- Pyykki Jabetettiin ulos ja kerran -vii- kossa tuli: nainen silittimain ja tek

-muitakin titi minki kerkesi yhtend _paivana tebdi.

Herra oli paljon matkotlla, mutta

® silloin kun -hin oli kotona, auta armas ' sita kiiretta ja tyén paljoutta. . oli melkein joka ilta, ja voi sita irstasta elamaa mitd “herrasvaki” silloin niissi . pati, :neille asti, naiset kivkkuivat herrojen .tkaulassa, kaikki naky. olevan yhteista -mousubumalan aikana, vaan annas olls kun oli ahdettu tiyteen viinan héyry)ja, niin silloin syntyi monasti melkein il- . . mitappeluja. -Joppuivat ja jokainen lahii horjuen ko- . tiinsa, jossa loppuselvittely tavallisesti . . tapahtui. :tmustatsiimat toisella tai toeisella avio-

Juhlia

Juotiin ja tanssittiin aamutun-

Siioin tavallisesti kestit

Todistuksena siita off joskus

puolisolla, joka oli pahemmin eksynyt “vieraille vesille”.

Ainoa hyva puoli talossa oli, ettd paivelijat saivat olla melko vapaasti ja Isannan poissa

Paulalla ofl viela yksi salainen asia,

‘Hota han ei ollut edes keittija Helgalle -wiela kertonut. ‘pari kertaa yritinyt iZhennella banta

Talon nuori herra oli

ja imholla Paula muisti pojan alkoho-

-dilta léyhkdavan kuuman hengityksen -tkasvoillaan,

sé oh tapahtunut eriana iltana, kun talon herrasvaki oli ulkona ilallisilla ja Helgalia sattul olemaan vapaa Htapai-

Olipa herra kaatanut ha- melickin ptkariin viinaz, mutta kiittéen

‘han oli torjunut pikaria ojentavan ki-

den... Hetken padsti he laulaen ja ‘Temuten jittivat talon, ehka siirtyen ‘johonkin muualle viettamain loppuil- ‘faa.

Paula kiiruhiaa saliun siivoamaan .Jalkvé. Han oikoo hinat poydilta, Kor- jaa pikarnit ja pullot pois, kantaa tee- tarjottimen keitti6Gn ja pesee astiat ‘asettaen ne paikoilleen, Jumalan kiitos, -foppu ilia on minun, ajaitelt Paula su- “fhiessaan tukkaansa olohuoneen suuren -peilin edessi. Suuret siniset silmit ‘Katsovat stelta vastaan ja vaglea lnon- -mostaan aaltoiteva tukka kehystii s0i- ‘keita kasvoja ulottuen sulotsiin kor- -vannipukoihin asti, Han ei ollut kos- ‘Kaan orkein arvostellut itsedan, vaikka ‘Jouko oli usein ylistinyt hinen kau- meuttaan. Paula e: attanut sita niin tqden kanpalta, ajatellen kehumiset vain rakastuneen ihmisen tuokiokuvik-

‘Si, jotka elaman vastoinkaymisten koh-

dassa haipyvat olemattomiin.

Han oli viirne aikoina koettanut olla

- afattélematta Joukoa, mutta kuinka ki-

peisti riipaisi: sydinta taaskin hdnen muistonsa. — Miksi, o1 miksi minun

' tiytyy: olia ‘hanen. vankinsat -Enké kos- {aan -voi -en33 muistella hinta tunte- “natta tuskaa sydimessini!

- Paula on ‘hiipinyt pianon luokse. Hel- lasti hin sivelee sen ‘iilt#vad pintaa. Ej ole piano tissi talossa sorttamista varien, ompahan wain ‘koristeena huo- neessa jossa se oli patkkansa sganut.

Uskaltaisikohan? hin ehtu kysya, kun jo samassa istuu, ja hiljaa nappai- lee kielid. Atkusotton saveleet tiytta- vat huoneen. Viimein Jaulun sanat ‘hil- jaisina yhtyvat siveleihin.

Ma yksindinen ofen Auin fintu ofsatia,

et yitdvdd yhtidn mulla tyttipoloiie.

Taivaan linty pient se léyted toverin,

minun sydiment itkee hyyiyoin yynelin.

Ruusuisella trella etken ulin md,

sieltg onnen faysin, fahddin sen, ontsiad,

sit pienen pienen hetken luonant vightelin, |

minin syddmeni itkee Ayylyvin Ap ynelin,

Ryusuiseila tied hetken kuijin ma, . sielld onnen lo-vysin, tahdoin sert onistadg. Sitd pienen pienen hetken tuonain _ pibatelin, Hn sydémeni ttKee Ayytyom eyyaetin.

Lujat kasivarret kiertyvat silloin:ta-

kaa hinen ympirilleen ja humalaisen |

huulet etsivat vangitun huulia. Paula taistelee tungettelijaa vastaan, saaden toisen katensii vapaaksi miehen ottees-. ta. Vapaalla kidelliiin hin iskee voi- mainsa takaa toisen kasvoihin. Silloin miehen ote heltiad ja Paula juoksee omaan hucneeseensa keittién sivulle. Hin kuulee takanaan kirowkset ja sa- dattelut. Henkedin piddttden tytto kuuntelee lukitun oven takana, josko tunkeilija murtaisi oven ja tulist sisalle, Hetken kuluttua askeleet hadipyvat ja ‘kaikki on hiljaista.

Toisen kerran poika taas yritti ha- nen kimppuunsa, kun hiin oli ylakerras- sa sitvoamassa. Paula luuli huoneen ole. van tybjin, kun hin meni pojan huo- netta siivoamaan, mutta poika oli oven takana ja sielta yritti tavoittaa hanta, Paulaa naurattaa vtelakin se huilunku- Tinen kohtaus. Suuri) mies hyokkavs- asennossa kuin leijona, joka adattaq so- pivaa hetkead hytkitdkseen saaliinsa kimppuun ja han toisella puolella huo- neita hosui podlyharjalla pddsten vii- mein wlos ja alakertaan turvaan.

Naita kaikkia Paula ajatteli kivel- 14 sipsutellessaan kevaisiit katuja asun-

nolleen. Hinelle oli Kaksi kirjetta, toi-

nen Suomesta aidiltd ja toinen Simo- loilia. Kitrehtien han kulki ja peloit- tikin vahan silla ei ollut harvinaista, etta nuoren tyton kimppuun hyokattiin ‘pimedssa. Kuinka monet vaarat vaijyi- laistyttoa. Aina tiytyi kulkea silmiit auki, Ei olkut laki ja oikeuskaan tur- vattioman tydlaisen puolella, Haprvoin lain kovaa kouraa kiytettiin ty#ldisen _- puclustukseen, jos syytetyn puolelia . Oli vaakakupissa rahaa. Se oli se, joka painoi ja huonompiosainen joutui aina Paula olj tullut asuntonsa takakiyti- valle fuurt aiketssa nousta portaita ta- Ion keitti6n puolelle, kun taas takaa- pain hyokattin hanen kimppuunsa. He-

Lauaniaina, heinaku un 93 paivand, 1955

ti han tunsi tunkeilijan talon pojaksi,

Gordoniksi. Paula katsoo.mrsta loytaisi pakotien. Kun hin yrittda sisdan, sul- kee poika tien ja kun han aikoo takai- sin talon etupuoclelle, saa poika hinet kiinni ja yrittaa suudella. Paula koet- taa hutaa, mutta vankka kasi sulkee suun, He temmeltavat jalkakeytavaila siksi kunnes tytén voimat alkavat jo uupua ...-Silloin voimakas kasi -tart- tuu pojan niskaan, heittien tamin nur- mikolle. Paula selvii3- vihitelien ja-kat- selee tuttua selkii, kun mies, potkimal- ja viettelijarojstoa -tekee jalkiselvitysta. .

Esko kddntyy ‘Paulan.puoleen sancen hellaila -dinella: \

— Loukkasiko hin sinua, sano mit& hin aikoi. sinulle tehdd?

ska! “Koka lihetti sinut ftanmne? Miten minun olisikaan kaynyt jos et sind olisi tullut. Paula pubkest hillitté- maan ttkuun.

Hiiritsija aikoi nousta ylos ja ‘silloin Esk& taas aikoi potkaista, mutta Paula paisi hatadn sanoen:

— iAnna hinen menna. Han on ta- min talon poika. Ja jos timd tulee il.

‘Thi, niin varmaah saan potkut tydpat-

‘kastani.

Poika nousi pyyhkien pilya ja mul- taa pois vaatteistaan aikeen pujahtaa tiehensi,"“mutta Esko tarttui hanta: rm- tapiellin ja pudisti niin etta jailat. -eivat tahtoneet kannattaa ja sanoi ubaten:

— Jos sina roisto vieli kerran hydk- k#8t turvattoman naisen ‘kimppuun, niin atvaa mitd siiti seuraa? Poliisit usutan kimppuusi ja huolehdin, etta ra- ha ja mahti eivdt sinua pelasta. Kuu-

titko, senkin herranretkale!

Poika mutisi jotakin poistuessaan ja hetken kuluttua auton surina todlisti, etta ‘hin meni etsimain ehké nutta uh- ria,

‘Esko katselee avuttemana itkevaa tyitéa. Han haluaisi lohduttaa, mutta

et léyd& sanoja. Viimein hin uskaltaa -jaskea kitensd tytén olkapadlle sanoen:

— Ala itke endad. Han Jahti jo ja si- nun ei ole terveellisté kulkea yksin. Kuinka olisit selvinnyt tuosta, ellen

‘olisi ldnktenyt seuraamaan sinua ja tuo-

ta miestaP

Sitten Esko kertoi kuinka hin oli haalin Ivona koko illan seurannut mie- hen hommia, Nabtavdsti hanetla oli ai- komus ottaa sinut autoonsa ja ajaa sil-

ten tiehensi. Mutta mies oli kai huo-

mannut, etta hantd seurataan, koska oli lihtenyt ajamaan Paulan perdiin. Esko oli Jahtenyt sitten varjostamaan ylla- kerrotulla seuraukselia.

Paulaa puistatti kauhu vielakin. Kuin turvaa etsien han painautui Eskon rin- taa vasten. Esko tuntui talla hetkella niin turvalliselta, olihan hin pelasta- nut Paulan suuresta vaarasta.

_ Esko otti viimein tyttéa olkapdaisti ja katsoi hanta stimiin. Talla kertaa ei Paula paina katsettaan maahan, vaan katse kohtaa katseen ja hieno hymyn- haive viivahtaa tytén buulilla. Se on eh- ka Jupauksena heraavista rakkaudesta.

— Sitten weld, lupaa minulle, ettet enai milloinkaan Jahde ‘yksin ydllisel- de kadulle kulkemaan. Lupaathan?

-— No, jos tuon nyt sitten lupaisin, vartiopoliisi, vastaa Paula kujeellisella aanella, Hyvaa yoti ja kiitos Esko, -tulen aina taman illan muistamaan, -

— ‘Hyvad yota ia nikemiin ensiker- taan — takas! Viimeistd sanaa ei Pau- la kuullut noustessaan portaita taloon,

jossa hanen tastalihtien oli aina oltava

varuillaan.

Paastyiin huoneessaan tasapainoon alkaa hin lukea kirjeitidn, Aidin kirje olf lyhyt, ei edes tiytt® arkkia, Se kuu- lui:

Rakas tyttireni!

Kuinka vaikealta tuntuukaan kirjoit- ‘faa simulle nami muutamat rivit. Pal- ‘Jon on tapahtunut sen jalkeen kun si- nulle viimeksi kitjoitin. Tuntuu usko- .Mmattomalta ja kuitenkin kaikki on tot-

Me niimme.. .

Kirj. ESTER KAUSTINEW

Me niimme kansan katoavan

Ratvoksiin | |

meni moaimethin machisen henbi

. 7

He. tehivdt tekonsa, lnaden- ‘todeksj s Ses,

irtt: vosti, sorrosta .ikmiisen.

tHoukarin

Askivdt isdt tulta, polkivat Pienten potkainsa cesta. Vosttoon, :voittcon! myluj

Ging,

‘Me nitmme-naisen nacrmuisen naaman,

Tipakts suoldinen kyynel,voiton kyynot

—- poshipéille sai hyytyd se. .

Ja taulavan porken, lapsista

| -Rakootpannun laavan, jotka kehnoit Sorasoinnutn Rar juivat,

He lauloivat adiniz sydémeen, he lauiotvet voitosta,

hattiloin jo padankansin rimistinis.

Me niintme. sakean savun —

summun seasta kivierdmaiiten talat. Pilvenpurtdjdin pithistd tornistg

2ikeuz vottan vatot.

_ Pient, matalainen mokki

sytytis . A ynttilana

kunniaks? haife, mi veiton puolesta uhras’ elamansa.

Me ndimme: verkkaan Rohdsivat

lidut talojen tankoikin .. . Kirkasint karkeat &asvot,

varahti: visyneen vankuksen mieli, Miljoonat hkurrasivat vaitolie —

fjoukown sankoin Rokist Ransojen

meri,

huusi hurjosti vuosien ehtynyt Riel,

| Whe natninte — hansimone tuskien _ kuorntan ja pation pois putaavan...

Heipdmimin hkengittg maa serd Ransa.

Tuli torve didtlle: Saanenko takatsin stetté jasiain sen amoan?

— vai vieké mun potkant, tyttons

sola miuagsidadnw . . .

Me huusimme: Sota on ahi nyt —

juhlikaamme!

Ranuha on tullui, vepaus kansojen

Rangastaa .. . Taistelun trelta fakaisin tufleet, seppeleenko te

saatie?

Me tiedd@mme: Osansa tekivat jotkut

eistdé Raukana tuolta,

ei seppelien, suurten arvojen tihden.

On suurta eld, Raatua oikean asian eestd — kuolta,

Ov suurta palafa voitdon — Raikkien Ransojen nihden.,

a gee

ta. Lapseni, padivat niin hyvat ku

in fud-

notkin, taytyy ottaa vastaan sellatsen

kuin kohtalo ne meille tuo ja mt

tin. tay-

tyi minunkin vastaanottaa se kaames

tieto, etti isdsi oli poistunut el

qmasta

oman kiden kautta, Tiedin, etta * koskee sinuunkin, vaikka uskon, ett

sydimessisi olet kantanut vibaa hints

kohtaan. Mutta kuolematiaan ehka sovitti monet rikoksenrsa.

hankia Tiesin

jo kauan, ettd hinelld-oli paljon hue

lia. Mainitsinhan jo sinullekin

ketraa

kirjeessini siita. Puuyhtién tileissé oli ollut suuri vaillinki, joien hanta va‘

taan nostettiin syyte petoksesta

ja ‘kan

virkavalta meni hantd pidattémaan, al

hin huoneessaan ampunut itsens4. En jaksa enempiid, olen hyvin rasit-

tunut kaiken timin jalkeen. jaa hy-

vasti ~— lapseni!

' Seuraavalla e

enemmain. — Rakkaudella Aitist.

Payla tuijottaa huoneen sepia

Ajatukset ovat pysabtynect.

tuntuu nin kummalta, nim usko - tomalta. Tamaniltainen japabtuss

farja on saanut hanet pots tasa

painosta.

Ei edes kyyneleet tuo lohdutusta.

hin puolestaan tikist,. mut

jentaa.

ta aiti T ka... hanen taakkaansa pitaisi |

but

Paula avaa toisen kirjeen. Siin4 par

Simola kertoo elamastaan yhta

ja tom

» bk MPS EE ee a a 1 . . "

Te . . i

; rm wt

rica Wyle -,

Sota che ne

Po eo ek . _ "ar Lae arta ca a

7 1

pesto

eA ed mee Pa eS met gee thee i . . es oo - . . = . - "=e "aw ee

" . . * ame. “y 4m . . : . . “howe "aa ee 2 ou : a ee i