; reseensennenqnesnneseessnsnesneensnanes )

sMayro Tapio:

Ja viimein se siis illansuus- sa ilmestyy aukeaman laitaan. Aiti sattuu huomaamaan sen heti ja vetaytyy taemma ikku- nasta, ettei poika nakisi. Mie- lentilan onnellisuus tayttaa sil- loin niin rintaa, etta han taas hatantyy, ei tieda, mita nyt te-

_kisi, Han on jo siksi idkas — siinad ohimennen nayttaytyy tajunnassa, etta sydan ei tasta tammoisesta pida ollenkaan, samalla kun siella mydés lau- keaakin jotain turhaa pelkoa, joka sekin vasta hetken perdasta saa hanen tajussaan kasitetta-

van muodon. Aiti ei nde mitaan —

- hullunkurista tuossa_ erinomai- sessa kuvatuksessa, joka t6pp6- set kainalossa lahestyy pihan- vierua metsan laidasta — vasta

mydhemmin illalla, kun poika vahiin mainitsee tulostaan, aiti huomaa sen ja nauraa kaatuak- seen. Nyt han ihmettelee, mita sén toisessa kainalossa on? Han el padse siita selville viela kun poika kiertaessdan ovelle kato- aa nurkan taakse nakyvista. Jaa jaa. Selvin pain sielta vain tulee mies... | Aiti on suunnitellut, etta poika saa tullatupaan yllattaden, niinkuin han ei olisi huomannut

ca

Kaivatén ilmoitamme etta HENRY LAHTI

kuoli Sudburyn Laurentian | sairaalassa torstaina, helmi- | kuun 28. paiva 1980.

| Lahinna kaipaamaan jai | | siskonsa Suomessa.

Hautaus toimitettiin | | Lougheed hautaustoimiston — | kautta lauantaina, maalis- | | kuun 1. paiva 1980 Park- |

lawn hautausmaahan Sud- | | buryssa. Hautauspalvelun | | suoritti pastori Lari Junkka- | | Tl. |

TUOMAALA

| (o.s. Annola) ‘kuoli Sudbury Memorial sai- | | raalassa helmikuun 24. pai- |

va 1980 79 vuoden ikaisena. | | Lahinna kaipaamaan jai- | | vat poikansa Mr, K. Tuo- | maala Scarborough, ja Jor- | ma Whiterock, B.C., Mrs. | | Emile (Maila) Ojanpe- | [ra Whitefish, Mrs. Vilma | | McCormack Searchmont ja | | Mrs. Ronald (Helen) Autio | | Worthington, 12 lastenlasta | | ja 13 lastenlasten lasta seka | | 2 siskoa Michigan, USA. | | Hautaus toimitettiin tiis- | | taina, helmikuun 26. p. 1980 | | Lougheed hautaustoimiston | |kautta Whitefish hautaus- | | maahan, pastori Matti Pek- | ‘karisen suorittaessa viime | palvelun. |

sen tuloa, muka, ja toimii tas- malleen niin. Ja poika tapaa hanet juuri siita samasta tutun- omaisesta paikasta ja asennosta kyykkysillaan lattialla luuta ja rikkalapio ulottuvillaan, jossa se aina on silloin kun edelta- kdsin tietaa vieraan olevan astumassa sisdan... Koti nuori mies pysahtyy vaiti ollen oviaukossa — kuten kananpesa oljillataytetyssa vasussa ja van- ha sulkasatoinen, harmaahelt- tainen kanaemo sen paljon si- saltavassa pimennossa....’

He eivat katso toisiaan sil- miin — yleensakaan.... Mutta poika on leikissdan: Kuten to- rilla tand aamuna, vanhan e- verstin edessa, han ly6 ovipie- less4 asennon paljain jaloin ja vie kattaé) lampaanvillaiseen paahineeseen, — Sotamies Rii- ponen. Saisiko puhutella? han karjaisee....

Ja osaamatta peremmialle nuori mies istuu vaistomaisesti sdngyn kannelle,heti ovensuu- hun -- sille ei mahda. Hanella on koko sen ajan, minka temppu kestaa, selva kasitys suta, mita tapahtuu, milta se nayttaa ja mita merkitsee — mutta sille ei mahda — kuten voi heittéa kiven omaksi turmiokseen, vaikka havaitsee vaaran jo en-

Se oneazn eal

~ nen kuin kasivarren vauhtiliike. .

edes on loppunut... Han on nyt kertakaikkiaan ollut poissa taal- ta lahes vuoden....

Jaa, johan sielt@ on paasty....Aiti tuntee yht akkia vasyneesti, etta han ei millaan osaa — ei jaksa, niin — yhtya sen leikkiin.... Poika nakee sen kaiken kylla aidista. He vaih- tavat siind silmayksen — miten lieneekin, aiti saikahtad niin, etta katsoo hadisséan koko- naisen tovin poikaansa silmiin. — Mita sina nyt siihen istut, Kunnar,., se on sanomaisillaan. mutta ei sitten kuitenkaan sano. Aiti ei saa salatuksi hanelta mitaan....

— Joo. Mutta tuossa on tuo. Tuumin, ostan hanet kun, tuo- i

Tama oli nyt se pyykkilau- ta.. Aiti ottaa sen, pitelee — ja lahtee yht'dkkia. Poika nakee hanen menevan navetalle pain. Jotain se puhuukin mennes- san, etupaassa pihalta ja sen tahden kimedlla daanella, ja poika kylla ymmartaa, mita se silla tarkoitaa, koskapa heidan pyykkinsa ainakin talvisaikaan pestdan navettapajassa. Han ymmartaa sen menon muuten- kin, liiankin hyvin: navettahan se on suomalaisen mOkin naisen turvapaikka, kun tunteet jom-- malta kummalta puolelta kuo- huvat ylta, joo.... Tavallisen ja harjaantumattoman —luonnon- lapsenkin ajatuksissa liikuske- lee tuollaisia yksityisid sanon- nan hienouksia, joissakin tapa-

~—uksissa.,..

Sita kohdasta siviilielama sittén vain aivan yksinkertai-

sesti alkaa. Nuori mies padstaa kotoisen olon seka sisdisen etta ulkonaisen olemuksen vapaasti palautumaan siihen asemaan, mika niilla hanen elamassaan on ollut, samoin’ kuin kai tulee olemaankin. Vaikka se tapah- tuu, joissakin suhteissa ristirii- taisin tunnelmin, suorittavat silmat. korvat taikka sieraimet — mitd aisteja ‘siind nyt tarvi- taankin tuon tunnustelun yksimielisesti vain hyvailevin ottein. Han kiertéa asunnon — se sisaltda sellaisen ylellisyy- denkin, etta yhden huoneen ti- lavuudessa niita on tassa kaksi. Jos aiti olisi hanen poissa olles- saan antanut laittaa lieden hellaksi tai muuksi, ettei se enda olisi tuo vahna ja nokinen tull- pesa, niin kokonaisuuden ku- vaan se etu olisi tehty taman hetken kustannuksella ja tappi- oksi. Silla kaikenlaisten vanho- jen olosuhteiden korvaaminen, vaikkapa paremmillakin, huo- mauttaa heti muistoihinsa u- ponneelle kaiken katoavaisuu- desta ja palauttaa hanet kova- kouraisesti nykyhetkelle ja tule- vaisuudelle kuten kurjan vanki- karkurin,.. Edelleen: On ovi ulos, toinen tuvasta kamariin ja yksi ikkuna kummassakin. Ja kaksi sankya. toinen kamaris- sa— 4diti, aiti! Nuori mies py- sahtyy syvastijarkyttyneena to- siasian edessa. Ja han havait- see heti. etta kamarin laipio on nyt korjattu. niin kémpelosti, ettd diti on sen varmasti itse tehnyt.

Freaeeconal

Nyt tassa yhteydessa on mainittava erdasta ihmeellises- ta seikasta didin ja pojan kes- keisessé elamassa: he ovat kumpikin nukkuneet y6nsa — aina — samassa Sivustavedetta- vassa Sdngyssa tuvassa, aiti ja hanen poikansa kaksikymmen- tavuotiaaksi saakka. Niin on ollut aina. lapsesta asti, jolloin sellainen oli aivan luonnollista: niinkuin kansan syvissa kerrok- sissa kautta menneisyyden on ollut tapa, etta diti jo kaytan- ndnkin vuoksi ottaa lapsen sen syntymasta vierellensa ja hoi- vaa siina, kunnes tulee seuraa- va ja edellinen siirtyy aluksi isan viereen ja siita vihdoin omaan sankyyn. Nuorimman — my6s ainoan — lapsen koh- dalla tama kuitenkin usein jat- kuu epamaaraiseen tulevaisuu- teen. ja paikka aidin vierella voi

kayda niin hyvaksi, ettei lapsi ’

viela kouluiassa joissakin Jjar- kyttavissa tilanteissa tunne un- taan turvalliseksi muualla kuin siinad ja palaa takaisin yhdeksi tai useammaksi yO6ksi, vaikka oli jo vieroitettukin. Aidin ja lapsen valinen suhde silloin on aivan pyha. — Tassa tapauk- sessa Aiti ja poika ovat jaksa- neet sitaé huikeasti normaalia kauemmin, Siihen on kaytan-

néllisetkin syynsa, silla joskus .maailmassa on pienen kamarin

laipio pudonnut sisdan ja: sen-

: qomoce

. | Kauniit kukkaset muistollesi :

EINO KEMPPAINEN

Y (Kuoli Timminsissa helmikuun |

21. paiva 1980.)

Elamantyétasi kunnioittaen: | Lillian ja Lauri Kolari : | Martha Ekholm

= : | Kerttu ja Paavo Posso

jalkeen ollut kylmillaan (ja mik- sei ole korjattu, se taas ei kuulu yhtaan mitdan tahan asiaan).

Poika hypistelee kaikenlais- ta irtainta mokissd ikaan kuin viela punniten, ettd niiden arvo todella on se, mika se on. Ja leivin neljannes kourassaan han jo ehtii nuuskia pihassakin mutta kun siella kohtaa silmaéa ulkopuolinen maailma, niin han, joka vitme aikoina on joutunut sen kanssa tekemisiin, saikahtaa nyt sita pirullista vaa- raa, missa he ovat tietamattaan aidin kanssa olleet kun ovat ela- neet....hm.... silla tavalla, niin. Han on sotavaessaé paassyt sen verran perille kaikenlaisesta ja tietdd, etta jos kaikki olisi tullut kylalla tiedoksi, niin se olisi ilman muuta kasitetty niin ja niin... Poliisin ne olisivat heille hosuneet oikopaata. — Jumalauta! Ja miten on ollenkaan mahdollis- ta, etta se on jaanyt huomaa- matta Itamaan Tietajaltakin, joka sentaéan, kuten pikkuinen jumala, nakee kaiken, mita silta vain vahankin yritetéan sala- ta... Han on hiukan syrjemmal- 14 pihamaalla vahan niinkuin unohtuneena ajatuksiinsa, joi- den rintamansuunta on etelaan ja niin ollen mydtavirtaan joki- puroa, joka noin kilometrin pdass4 niinsanotussa Kynnet- t6man kainolossa yhtyy isom- paan vaylain ja jossa, talla harvaanasutulla seudulla, on siellakin harmaa mokki melkein veden rajassa. Eraan kynnetén- ta sormea muistuttavan aikojen kuluessa virran kuljettamasta maasta muodostuneen niemen tyvella, josta m6kki on saanut nimensakin; poika tuntee hyvin sen seudun

Siind seisoessaan poika kuulee, miten aidin liian suuret kenganterat lupsuttavat, kun se menee tupaan hanen taitensa. Hm — eivatpahan tlonkyyne- leet kauan kuiva, helisee hanen pdassdan hiljaisuus, jota ndin oudokseltaan hdiritsee kosken sahind vahasen. Hanen olonsa on taas niin vanhurskaan hy- vada, etta tuollainen joutava ajatus huvittaa hanta melkein nauruun asti. Ja kun han siita viimein kaantyy pihaan pain, niin silloin on siis hanen edes- saan se harmaa kartano ladottu aikoinaan tosin petajapuusta, mutta pettavalle perustalle, ja laho on sité syényt ja sy6. Mutta siind on kuitenkin seinat jakatto, itse mdkissa, ja raystai- den alla niinkin hienoilla lin- nuilla kuin paaskysilla pesia. Niita samanlaisia rakennuksia on kartanolla nelja, nelja kyé- mya harjaviivaa ja ndiden kes- kella taas kivisté ja kaltevaa pihamaata — sinne etelaan oli nakéalaakin seka tuvan nurkassa paristoradio, monen- monen ylimdardisen selkavai- van palkkio korven pienta viljaa tuottavissa kolukoissa....

Kuoli Vane.B.C

| Esther ja Toivo Hakala | Laina ja Urho Purra

| Elina ja Lauri Sinisalo

| Hilma ja Ensio Wuori

Sudbury, Ontaria

) Kauneimmat bakkaset rakkaitteni muistolle

: vaimoni RUTH MARIA |

SAARI

Kuoli Timminsissa 22. 2. 1979.

velient EMIL SAARI . 21. 2. 1978. Olette muistoissani yhati! Kaipauksella, KALLE SAARI | N. Tiresiing, Onterto

Kaimnitineel baibes 2 ruusut ditini SOFIA LEHDON muistolle | Kuoli St. Catharinessa § | maaliskuun 16, paiva 1964 §

Hanen muistoaan kunnioittaen tyttaresi, TAINI LEHTO St. Catharines, Ontario

Sitten: poika menee sisaan mOkkiin ja kyselee kuulumisia pitkasta aikaa (aiti naet ei osaa kirjoittaa, ja selitys siihen; kuinka han sitten tiesi odottaa poikaansa, on Sellainen, etta painettu sana taikka pelkista isoista kirjaimista rakennettu tekstaus hanelle avautuu, ja aiti sai sellaisen kirjeen, elamansa ainoan). Niin. Niiden kuulu- misten ulkopuolelle jaa ikaan kuin itsestéan selvana asiana lahin rajanaapuri — niista ei nyt heilla kerta kaikkiaan vain pu-

hella. Ei. Ja siihen on jo totuttu

vuosien mittaan, siihenkin.... Sensijaan poika utelee, kuinka muualla on voitu — Kynnetté- mankainololla ja — no, esimer- kiksi....?

— Mitds. Niinkun ennenki, Ei tanne oikeastaan mitaan....

— Ejika ees kuollu ole keta?

— eipa heita — laheisia.

— Vai niin... No ja Kyn- nettoéman vanha-emanta sitten kituu vain?

— Joo, kituaa.

— Hm...

— Kehruuta ja semmosta pienté sinne isoon taloon taas tandkin talvena. Niille toki te- kee mielellaan, hyville ihmisil- le, jotka ihan niinkun armosta palkitsevat ja auttavat k6yhan toimeentuloa. Tyttdkin, ihme- tella4 pitad kerta kaikkiaan....

— Hm...

jomecn = emmmoneney «=e DRRERD

Jatk.

— Ennen oli nuori i ja natti, nyt vain — ja.

~- Minuile soitetaan puhe- limella, olen slis olemassa.

~~ Asiat eivat ole koskaan niin huonosti, ettei niita voisi viinalla pahentaa.

11.