(Tatkoa}

Vy.

RVO FAPIOLA ja Kydsti Martola olivat saapuneet samanaikaisesti (Kaarelaan, tulleet esitellyiksi taisilleen ja joutuneet vaihtamaan muodollisia Jauseita keskerfan. Ja kaikki aivan

sattumalta, etukdteen ilmoittamatta. Paiva antoi aavistuksen io todelli- sesta heinakuun helteesta, vaikka vasta cltin sen ensi patvissd. Inkeri oli, ku- ten tolsetkin tytét, pukeutunut byvin kevyesti, mutta kuitenkin tunsi ban olonsa niin tuskaisen painostavaksi. Hanta kiusasi Arvon hamillinen katse ja Kyéstin uhkaava dinettomyys. Luv-

lika tama taas ehki, etth hin tahtoi.

Jeikkia . . . Oh, kuinka Inkeri karsi- kdin. Elama oli tullut niin ristiriitai- seksi. Kydsti Ja jajleen Arvo ja taasen [Kydsti ja sitten — Arvo... Sellai- seksi oli elama4 muadostunut. Jos Arve

edes olisi puhunut rakkaudestaan, tai

nen, joka on lihagz ja verta. Tamin pii- yan taytyi todellakin tulla! Anna Magnani tapasi Rossellnin vuonna 1944 ja tim tapaaminen lJah- joitti maailmalle elokuvan “Rooma — avoin kaupunki”, Anna loi siind elo- kuvassa karsivan tydéldisnaisen hahmon, talGin syntyi nayttelijatar Anna Mag- nanj. Eslintyessdan Nannarellana An-

oli taysosuma, Han itse kertoo, mi- ten Rossellini sai aikaan nuo himmiés- tyttavan aidot kohtavkset. — Minulle ei kerrotty mitaan, sanottiin, ett@ tdy- iyy mennd ules pihalle ja toimia sen mukaan, mitd siella tapahtuu. Ham- midstyin ja irkytyin, kun ndin pihalla todellisia saksalaisia ja pelastynytta kansaa ..', Saksalaisen miehityksen aikakausi kuvluu Annan katkerimpiin ja jarkyttavimpiin muistoihin, Muuta- ma kuukausi sitten, kun erfdn aikakau- _Silehden toimittaja kysyi hinelta, mil- : Bion hin katsoo saavuttaneensa kypsyy-_

Posd, vastasi Anngi=-Pgivdhd, jolloin | - nain saksalaisten tulevan Rooman isdn- niksi. Tima oli todellakin aikaa, jol- loin Anna osoitti kypsyytensé . asken mainitussa maailmankuulussa elokuvas- sa. Luctno Visconti kirjoittaa hanesti: — Anna on kuin ratsuhevonen, joka pysvy tallissa viime hetkeen asti. Silla aikaa hinelle tiyvytyy valmistaa kunnen kilpa-sjorata. Kilpailun hetkella ha- nen taytyy antaa menna Jovsin suitsin ja hin voittaa varmasti,

Kaikesta tistii huclimatta Nannarel- lan tavtyvi jitidit vuosikausiksi toimetto- maksi, Tuottajat, jotka lovsiat joka paiva usa “atompommeja’, kuvasi- vat sen ja sen muotoja, eivat tienneet mité olisivat tehneet tuon Jihaa fa verta olevan naisen kasyoilla. Anna Aarna- nista tuli vhta toimeton kuin valkoisten puhehmien aikakaudella. Vasta Pa- ramountin eraan johtajan nd&htva “Rooma — avoin kaupunki', han muis- ii Annan ja tarjosi tajle osaa ‘‘Tatuai- dussa ruusussa™. Siitd muodostui An- nan riemuvoitte, Han odotti Oskarin jakoa suuresti litkuttuneena, osaamatta arvata lopputulosta. Han kielt#ytyi menjemasta Hollywoodiin valintataiste- Jun ollessa kuumimmillaan. Sitten tuli vilattava tieto. Nannarella oli vyoitta- Tut. Sahkosanomat tdyttivat hanen a- suntonsa. “Oskari” ob osunut oikeaan

BEFit @her

He muuten pitavit Anna Marnania ‘ ‘vaikeana luonteena’. Tima johtunee Annan elamdnasentees- ta ja suhtautumisesta uraansa, Erdiissa tilaisuudessa sanoi Anna hiljattain: En Rbyviiksy sila, ett ihmiset tunkeatu- vat filmiin ja nivttimdille kaikenlais- ten muiden vaikutteiden kuin narytteli- jankutsumuksensa vuoksi. Ming olen ammiattin] takia hikoillue ja karsinyt. Olen tehnyt ankarasti tyiti voidakseni olla Magnani ja bikoilen ja teen tydui edelleenkin pysvakseni sellaisena,

H, G,

Sivu 4-° «

2 ORAS “ ‘Esteet poistu vat x

eX

muuten oallut /Shentelevainen, olisi ha- net out helpompi ajaa tiehensa, -Mutta ndin ollen ei voinut. Olivathan he kou- lutevereita ja olisi ollut niin epakohte- liastakin oukata aiheetta toista; Ke- yidllinen Arvo oli ollut vallan toinen. Hanen kiihked asenteensa oli kokonaan muuttunut. Inkeri oli ymmalla ja kar- si, Oli niin kamalaa ajatella, jos Kyos- ti taas Inulisi jotain ...’.

Oli juotu mehua kuistikotla, juteliu kevytta, jonninjoutavaa. Arvolla tun-

tui olevan tainadiin ebtymatén vitsiva-

rasto, joille kaikki muut nauroivat, paitsi Martola, joka niytti kokonaan valpuneen syvAlliseen keskusteluun vanhan Kaarelan kanssa.

— Hei, menndaan timaan! huudahti Miriam, ponnahtaen veltosta asennos- taan laiskanlinnasta.

— Hei, menndin vaan! Arvo oli heti valmis.

— Todellakin, menn#dn, ilostui In- kerikin. Jotenkinhan taytyi tastd luon- nottomuudesta, silla sita kaikki oli, teh- da loppu. — Tulethan sinakin, Kyosti, virkkoi han sivumennen, nopeasti.

— Tuskinpa ...— Martola katsahti valinpitimattGmiasti ylis ia jatkoi jal- jeen puhettaan talon isinnin kanssa, — Niin, lisdsi hin yield sivyurhnennen, — juttelemme yain tassi eraasta pa- tentin saaneesta koneesta . ,

-~- Todellakin mielenkiintoista, pisti

' Arve valiin. — Tule, Inkeri, me me-

nemme ainakin. Anna insindérin olla rauhassa patentteineen, — Arvo pyori- hytti Inkeria hartioista ja virkkol vield naurahtaen: — Glemmehan | enrenkin _uineet -vhdessi~ sind ja mind. Muistat- han silloin kerrankin, etki todellakaan musta?

Kaikki olf tarkoitettu Martolan kuul- tavaksi. Inkeri punastwi vasten tah- toaan. Miksi Arvo nyt tahtol vetaa esille kaikkia pikkuseikkoja, joilla ha- tysta.

— Tulkaa jo, huusi Helena. — Tiassa on uimapukusi, Inkku,

inkeri seisci vieli hetkisen kiusaan- tuneena. Alutta Martola ei edes ku- mariunut poiniimaan vlos nendhinaa, jonka han oli tahallaan pudottanut ha- nen jalkojensa juureen. Hin sai sen tehda itse, Inkerin paa heilahti yli- muelisesti.

— No, Mennaan sitten...

— Ei ole helppoa heinékuun heltees- sa kulKkea. kaksi mustasukkaista . , aloitti AMiirjam puoliddneen, mutta kui- tenkin nin, etta kaikki sen kuulivat. Helenan napea katse sai hanet kuiten- kin vaikenemaan. Mirjam oli viela niin Japsellinen orppé ja tahditon.

Rannalla Kavi pian iloinen metakka.

— Nokkonen ruusuien keskeila, nau- roivat tytot Arvolle. Tm piteli kor- viaan,

— Alkid hukuttaka minua, armoa, Katkki olette mielestani yhta suloisia.

_Abrjamilla nay tt taas olevan Jotain Helenalta sellaisen vesITyopyn, kaantvi julmistuneena kostamaan.

—~ Inkeri, uskallatko viela kilpasille? — Arvo ryépyiteli vallattomana vetts tvtin edessa.

—. Miksi ei. — Inkeri oli heti valmis. Oli niin yhdentekevaa, mit nyt teki, tai

étta

jatti tekemidttli. Kydsti oli saapunut rannalle. Inkeri1 huomasi sen ensin ja varahti, Mutta sitten hin naurazen

heittayive wuiniasille.

—— Seuraa, jos wskaliat!

He olivat uineet puoliselkddn, Hitto, millainen tvtta, ajatteli Arvo, Hanta itseaan jo vasylti, Han of niin

‘pakenee teita, TRhimessa raubhaan.

axexes

KIR}. HILAEA

vahan ennattanyt treenaamaan tind ke- # sana, — Tytté, hoi! huochotti han, — pala- taan jo takaisin. Mestari naytat oleyan

tassakin larissa.

— Joko visyttaa, i/kkui Inker.

— Jo, totta viekdin, visyttaakin, vas- tasi Arvo totuudenmukaisesti, — Huv- televat io rannaitakin .. .

— Palaa sind, kehoitti Inkerl. -- Pa- laa todellakin, jos vasyttda. ina kiyn luodolla saakka.

—— Se on vaarallisen pitkad lenkki si- nulle, sind rasavilli, varoitti Arvo. pe- Histyneend. — Mind palaan takaism,

niin vasyneend en kykene sinua pelas-

tamaan, vaan veneelld, kylla. — Hoi, tuokaa venetta! huikkasi han sitten ran- nalle.

—~ Ej mitaan venetta, vastasi eras ai- ni vastaukseksi ja Arvo huomasi, kuin-

ka Martola oli rannalta lahtenyt Jik- .

keelle voimakkain vedoin. He kohtast- vat toisensa. Arvo oli ylimielisen na- kdéinen ja hieman kalpea vasymyksest, Martola kipendivan kiukkuinen,

-~. Antaisin teille hyvan Kylyytyk- sen ellei neninpaainne alisi niin valkoi- nen, virkkoi hin ensitdikseen. — On todellakin miehekasta houkutella hinet noin kaus. -— Ainessii oli purevaa ivaa. Arvo tunsi Sdretinté vihaa ja katke- routta tuota toista kohtaan, jolla nayt- ti olevan karhun voimat ja tahto.

— Painvastoin houkuttelin hanta ta- kaisin, vastasi han silmiat mipinoneen

—~ Mutta hin ej palannivt .

aie

— Antaakseniko hanet teller? Et koskaan . . tiin ja jahti jalleen uimaan. Arvon

taytyl ihailla pakostakin hanen hyvaa

Tikal

kaan tullut.

Ryds- | , _ _ kyyristyr'jalleen, — ‘Ala siltituule, etta rie — Niette siis itsekin, etti tyttd : Jattakaa hanét herran -

. Martota kohautti olkapii- .

Inkeri ofi perinpohjin uupuneeng 333 punut luodolie. malle kailiolle ja sulki silmins3. Tul koon Kydésti, olkoon niin vibainen kuin

tabtoo, han e) kuitenkaan. eng3 jaksa

.., Kuitenkin ban, kuin iskua pelaten,

. vetdytyi nun pieneksi kuin mahdollista,

kuuilessaan toisen kablaavan _maibin, Kadet, oh, niin heltit kz. det kohottivat hanen pédnsa yain yigs kovalta kalliolta.

— Inkeri, kuinka on laitasj?

— Fn jaksa tata ena, vastasl han siloin kuin vaikeroiden.

wW<— En mindkidan, virkkoi mies tot sena, — Menkaamme kibloihin ja pian, pian naimisiin.

Silloin Inkeri kuitenkin kavahti jstu. maan peléstyneend.

_=- Et kai tarkoita,.etta jo “nyt, tana Kesand?

— Tarkoitan . mita sanoin, vastas}

Kyosti naurahtaen hellasti, —- Nijp pian kuin mahdollista. Inkeri tuli surulliseksi, Hin kyyris.

tyi pienend, sinisessé wuimapuvussaan, jota valkcinen vy@ sitoi, Kydstin puo- leen. Olisthan se niin ihanaa, mutta siih. olisi Arvoakin, poika parkaa, Ti-

naan Arvon katse oli ollut jotain riemz-

kasta onnea taynna.

— Kyésti, virkkoi han hyvailevisti, — Etks kuitenkin tahtotsi adottaa vield vuodent

-— Miksi? kysyi tama kalveten.

— Katsos, tama on todellakin niin wutta minulle ja sitten, eihin sitd niin kidenkaadnteessa vot olla valmiing ,., Ole minulle nyt se ystivi, josta kerran puhuit, joka lupasi er4an tyttohupakon onnen asettaa omansa edelle, Muistat- han? |

w< Mutta miksi? thukkast mies. _/— Atvo Tapiolan tihden. —- Inkeri

rakastan hanti; virkkoi han sitten kith- keing. —--Mutta Arvo on sellainen ub-

mapaa, hin voi heittiiyty& juomaan, tai :

tehda muuta hullua. Jahan on van- hempiensa ylpeys. Tunnen. hinet niin hyvin kouluvuosilta, siksi sanon.

— Miti tahdot minun siis tekevan? virkkoi mies synkdsti. — Menn&ko ha-

. Pinte vuonna “Miss Universe’-tittelin voithanut Hillewi Rom- bin Ruotsista, tervehtit Yaskie Baboa, “Miss Japania” Long

Beachissa. Kaikki timan wieder Aulpotuun osaliisiucal 2anu- uoffdre’ asuve? samessa Aotellissa. f

Lauahtaina,’ héihdkuur 21 :palvand, 195§ .: :

Man heittay tyi ku |

4 Bt cen. B loytaa uu # minakain

—- Olen

4 fb ourist ty paavistaa, | Mwgin ykel : Rj helle. BB] Arvo st Ei Inkerille ¥ pilshettanee 4 — Onn pisuunsa ju Blhin. kuink Pitenkaan u q mpimaan faksals! Ue i Hin kas | qilnkeri vet: Epukunsa p : PESCCTI. : Kvostl E Han ei iki Fhalannut tz wonteettorr Bai miehel iui talla k

ee oe

Tuli kik anattani epaitettiin k iden kuluttu igasiksi virk | —Toiser yéen Clemu ta bile huclissa Mahtesi py ule, etta s j Helena Ic pomcini k e, .Tulisike “4 buodostuisi it Aisi Jos n

aw. Han a ghansa heing : eet, mut ikaksi. #B Amana heini te aitten akk fimaan, huuc ; — Han tu abl olla tulen f Arpaheingt Ruinka hin, ry Helena, u: mn han ollu Btchupakke Rita usko Ae — josky pet olivat ol Aélena, han ¢ . r' odottaa E mumints. J avan FI eng : Deana ifta: at sisarilleen i— Arvasin #o lammola — Ah, sing fo puchayaiy on tuoall, 20 niviord, falta, Ishivan PSINUN sye fa. Pakahy AMitjans na ata Hin g BB. idloin ha 18 pdasisi | Othan + “a seckkaitu RE lartyi v, Sa niistg 4 Fi iin ellinen eikd 0 Inkerin K

-_