Voi arjestakin kukoistaa, niin monen monta kukkaa, jos sydan ei vaan matkallaan, toivoa tomuun hukkaa. Nain Vaari ennen hymyillen, opasti meita. Ma taaskin muistin ohjeen sen, kun kuljin surun teita Vaelsin suru mielessa ja kaikki murheen syvat — Ma piikit ruusuista vain nain ja valot himmentyvat — Pysahdyin — jainkin miettimaan — kirkastui tumma tient. Taas kesan thmeloisteen naan. ~ Tuli mieleen Vaarin ohje pieni. Toi mulle lohdun ihmeisen, tajuan, taivas antaa, my6s arkeen toivon kukkasen. Jos sydan tahtoo kantaa, sen kaipausta silloinkin kun murheen arki painaa. Toivo arjen kukkasiin hyvyyden valon lainaa.

Ulla

Thunder Bayn kuulumisia

Eihan taalta) Thunder Baysta oikeastaan nyt kuulu enaan mi- taan, kun olemme niista suurista juhlistakin jo paasseet. Nyt ei enaan muuta kun lepdilemme ja muistelemme niitaé kovia toita, mita nama juhlat tuottivat monel- lekin. Vaan se tyOn paljous vain tuotti iloa nain jalkeenpain ajatel- len, kun juhlat onnistuivat. niin hyvin. Ilmojenkin puolesta juhla aika oli mita suotuisin, olisihan ne paivat voineet olla hiukan vii- leammat, mutta hyva noinkin. On kiitettéva asia, etta viela loytyy henkiloita, jotka niin avuliaasti antoivat apuaan monessa tehtavassa. .

Kaikkein kovin ty6 on aina -keittidhenkiloilla, etenkin kokit joutuivat pitkan paivan seisos- kelemaan kuumien uunien edessa ja paalle paatteeksi eivat tieda juhlista mitaan. Emme voi muuta, kun sanoa tuhannet kiitokset _kaikille yhteisesti ja jokaiselle erikseen. Etenkin vieraspaik- kakuntalaisille, kun monikin tuli juhlimaan, vaan silti tulivat aut- tamaan tdissa. Kuinkahan monta lautasta torontolainen

* rouva pisteli molempina paivina

_ tiskille, ruan hakijoille? Tallaiset - avunannot tekevat niin hyvan mielen, ettei osaa kyllin kauniisti _kiittaakaan. Siis viela kerran — Kiitos — ! Eika vain ravin- tolapuolen tydlaisille, vaan kylla siell4 kahvila puolellakin oli kiiretta kahvin keitossa, joten tama sana — kiitos — tuntuu niin -vahapatoiselta, kun ajattelee sita uhrautuvaisuutta, mitaé monikin joutui tekemaan.

Nain jalkeenpain tulee mieleen, etta mitenka kaikki sujui niin hy- vin, kun ensiksikin niin pienena

_joukkona uskalsimme ottaa juhlat

' vastaan, mutta sanotaanhan, kun hata on suurin, on apukin lahella, ja niin se on.

Nyt vain jaamme muistelemaan juhlapaivia ja kiitamme juhlayleisoa suuresta kannatuk- _ sesta, etenkin vancouverilaisia _jotka niin kaukaa saivat tilaisuuden saapua juhlille ja kaukaahan saapuivat toron- _ tolaisetkin, joilla varmaan on monenlaista muistettavaa, kun he osallistuivat mydéskin naapuri- madn juhliin ja saivat matkustella monenlaisella kyytilla ja var- maan monet vastuksetkin oli voi-

| tettavana. |

i ,

Luen saannollisesti Viik- kosanomia. Tassa uudessa, yhdistetyssa muodossa on lehti mielestani kiintoisampi, monipuolisempi. Erittain kiinnos- tavia ovat olleet W. Eklundin kir-

- joitukset mm. katsaus Raivion

Kanadan Suomalaisten historiaan ‘‘Metsa vastaa kuten sinne huudetaan’’. Mainittu katsaus on erittain tervehdittava ja ter- vehdyttava varmaan monen luki- jan makokulmasta, = fiilin kanadalaisen, kuin my6s_ val- tameren takaisen. Tassa yhteydessa haluaisin kosketella kysymysta Neuvosto-Karjalaan 30-luvun alussa, muuttaneista Canadan suomalaisista intemat- sionalisteista.

W. Eklund katsauksessaan mainittuun historiaan oikein sel- ventaa kysymysta ‘‘varvaykses- ta’’

Puolestani haluan kajota maini-

tun historian kohtaan, joka kasit- telee siirtolaisuuden niin kutsut- tuja ‘‘seurauksia’’. Mielestani tehdaan suoranaista vaaryytta yl- lamainittuja internatsionalisteja, seka heidan muistoaan kohtaan, liittamalla yhteen sen aikaisen Canadan suomalaisten siir- tolaisuuden Neuvosto-Karjalaan ja myohemmat yksildkultin aikaiset tapahtumat kolmannen- vuosikymmenen lopulla.

Kanadan suomalaisten Karja- laan matkustajien joukko oli val- taosaltaan poliittisesti tietoista ainesta, uskollisia sosialismin aat- tele. Jaatyaan kriisivuosina tyot- tomiksi tai tyottomyyden uhanalaiseksi, he paattivat am- mattitydlaisina omistaa voimansa ja kykynsa sosialistisen yhteis- kunnan rakennustyolle etenkin kun Neuvosto-Karjalassa oli niihin aikoihin kova puute am- mattityolaisita. Jotenka Kanadan suomalaiset jarjestyneet tyolaiset taten osoittivat valveutunutta kan- saivalista solidarisuutta.

Luin joku aika sitten Kanadan lannella B.C:ssa ilmestyneen paikkakunta histoniallisen albu- min. ‘‘A history of Settelement”’ englannin kielella. Siina muun muassa, puheen ollen suomalais- ten siirtolaisten osuudesta seudun asuttamisessa mainitaan Karja- laan muuttaneista suomalaisista seuraavaa: “‘He vielakin haaveilivat I6ytavansa_ ihan- neyhteiskunnan muuttaessa Websters Cornerista Lansi- Venajalle, Karjalaan’’.

Neuvostoliitossa on sosialismi vakiintunut elamanmuoto, se on

voittanut aikoja sitten. Se mika oli.

haave vuosisadan alussa on to-

teutunut elamassa. Sosialismin

\

Nyt vaan jaamme odottamaan, missa seuraavat juhlat pidetaan? Tama juhla-aika heindkuun alussa on siité mainio, etta jaa viela pitkasti kesaa lomailemi- seen, kalastukseen ynna muuhun.

Nyt ei muuta, kun lampimat terveiset kaikille ta4llA olleille

juhlavieraille j ja kauniita kesaisia paivia toivottaa

Lyyli T,

aatteet ne samat, joille omistivat elamansa Kanadan suomalaiset internatsionalaistit 41-45 vuotta takaperin, siivittavat tanadankin

maailma eri puolilla yha suurem-—

pia kansanjoukkoja _taisteluun paremman, demokraattisemman

elamanmuodon puolesta. Niin et-_

ta, vanhetuneet kasitteet ihan- neyhteiskunnasta ja vaarin tul- kinta ei ole tassa tapauksessa paikallaan.

Ensinmaisten viisivuotissuun- nitelmien valtavien tehtavien etulinjoille Neuvosto-Karjalassa

ahersivat my6skin internat-.

sionalistit — entiset Amerikan suomalaiset siirtolaiset. Rintarin- nan puskettiin tyota, voimiaan saalimatta, karjalaisen ja vena- ldisen tydOmiehen rinnalla, tuoden taten tuntuvan panoksen sosialismin rakentamiseen Kar- jalassa. Monet heista ja heidan jalkelaisensa taistelivat isanmaal- lisen sodan rintamilla urhoollises- ti, toiset uhraten henkensa Neuvostomaan vapauden puoles- ta. Tunnen nimellisesti monia heista. Tanaankin elaaja tyosken- telee Neuvosto-Karjalassa paljon toisen polven entisid Amerikan suomalaisia siirtolaisia. Heita ahertaa kansantaloutemme eri aloilla: opettajina, laakintatyon- tekyjOina, kulttuuritoimihenkildi- na, ynna muissa ammateissa. Niin etta, .kolmannen-

vuosikymmenen _ siirtolaisuuden -

‘‘seurauksia’’ selvitellessa olisi mielestani noudatettava ennen kaikkea johdonmukaisuutta. Avoin mielipiteiden vaihto suomalaisten siirtolaisten histo- rian kysymyksista Viikkosano-

ak BR

mien palstoilla on tervehdittava

seikka. Toivottavasti uusia mielipiteita ilmestyy, seka uusia kiintoisia matkakertomuksia. Kineent lopussa haluaisin kiit- taa Websters Cornersin Rauhan Klubin jasenia Viikkosanomien tilauksesta. Toivon sampolaisille rauhanpuolustajille, seka jarjes- t6étoiminnan aktiiveille antoisia kesarientoja ja uusia ponnisteluja maailman rauhan puolesta. Teryeisin Anja Maki Valamo Karjalan A.S.N.T.

Kiitos ystavilleni | sairaalassa ollessani. | | Kiitos kukasta ja korteista. |Erikoinen kiitos Elmalle,

‘| Eemelille, lidalle, Bobille ja

| autokyytista vaimolleni. Emil yn Sarnia, Ont.

-Helmi Valkki

| kavitte katsomassa minua |

In Memoriam —

TORONTON IKINUORTEN KERHO

Kauneimmat kukat muistollesi

Helen ja Eino Tarvainen Hulda ja Aatu Ikonen Rauha ja John Lahde Martha ja John Tolvanen Alina Lipponen

Martha ja John Saloranta Aino ja Urho Oksanen Mandy Savel

Eino Junkala

Toini Kuusela

Aili ja Victor Kauppila Aura ja Vain6 Koivula Aino ja Gunnar Gustafson Anni Jarvi

Alli Ranta

Kaisa Nattinen

Elli ja Eino Maki Martha ja Kalle Kujanpaa Katri ja Albert Jalonen Mimmi ja Uuno Harju Aino Seppala

Vieno ja Tauno Niiranen Sonja Slaine

Sally ja Wm. Heikkila Tyyne Latva | Saga Salo

Helmi Valkki

Kauneimmat kesan kukat muistollei

‘Tordnto, eee

h

Helen ja Eino Tarvainen Sally ja Wm. Heikkila Martha ja K. Kujanpaa Saga Salo

Sylvia Niemela

Taimi Nummi

Helmi Tervola.

Nancy ja Stan Linkovich Hanna Leppala

Mary ja Eino

Mary Peralai

Alina Lipponen

Vilho Saila

Katrija Albert Jalonen Vilma ja Yrjo Nieminen Lempi ja Antero Salminen Aili ja Vic. Kauppila Toini ja Bill Gernecki Tyyne Latva

Tuija ja Alex Hunnakko Lydia Makela

Alma ja Onni Saine Vaino Tulonen Vieno ja Tauno Niiranen Ida Rytkonen Ida Pihlainen Aino Vaahtera ‘Hulda ja Aatu Ikonen Aino Kuusisto Elina Kajander Aura ja Vaino Koivula Sylvi ja Gunnar Ohman Minna Koskinen | Rauha ja John Maki

_ Edith ja Vilho Salminen Lydia Niemi Aino ja Urho Oksanen Inkeri ja Bill Poole Port Hope, Ont. Aino ja Gunnar Gustafson Burlington, Ont.

+ Mimmi ja Uuno Harju

Martha ja John Saloranta St. Catharines, Ont.

5 -Tiista I elokuun 1 7 p. 1976